Jeg flyver ind i den majestætiske verden af is i militærhelikopter.
Concordia ligger nemlig på grænsen mellem Himalayas krakilske naboer
Indien og Pakistan. Ironisk nok betyder "concord" enighed.
Man besøger det smukke og rå landskab på egen risiko.
Som I ser.
Jeg er 4.400 meter over havet i hjertet af Karakorambjergene.
Det kan virkelig betegnes som bjergkongens sal.
Omkring mig er ti af verdens 30 højeste bjergtinder.
Højest af dem er K2, det næsthøjeste bjerg i verden.
Det kaldes også Dræberbjerget og er uhyre svært at bestige.
Den storslåede natur gemmer også på andre stridigheder.
Pakistans og Indiens hære står i et dødvande på højt niveau
i disse utilgængelige og tilfrosne omgivelser.
Man fatter ikke, at to hære står og nidstirrer hinanden dernede
med blot en FNkontrollinje imellem dem.
Jeg kommer altså ikke fra Pakistan til Indien gennem bjergene.
Jeg må benytte den officielle grænseovergang ved Lahore.
Lahore er en smuk og livlig by med militære og litterære traditioner.
Trods placeringen er dette en af Lahores vigtigste genstande.
Kanonen ZamZammah blev først affyret i vrede for 250 år siden.
"Den, som har kanonen, har Punjab", siges det.
Det er måske derfor, den nævnes i første linje af Kiplings "Kim".
"Han sad, trods forbuddet, overskrævs på kanonen ZamZammah."
Her er kanonen, som Rudyard Kiplings Kim sad overskrævs på.
Den bliver varm op ad dagen.
Stormogulerne kom hertil for 600 år siden og efterlod storhed og pragt.
Shalimarhaverne, som er skabt af den mand, som opførte Taj Mahal.
Badshahimoskeen, hvis indre gård kan rumme 60.000 mennesker.
I Lahores fæstning findes det udsøgte Spejlpalads.
Kejser Akbar så yndlingskurtisanen udveksle blikke med hans søn her.
I vanlig stormogulstil murede han hende inde levende.
Det er næstsidste dag i Pakistan, og jeg ser over mod Indien.
Her i Wagah er militærets flagnedtagelse et tilløbsstykke.
Opdelingen af Indien i 1947 var traumatisk.
Næsten en mio. mennesker døde, da de to nationer fødtes.
Her 60 år senere er aggression blevet til godmodige ritualer.
Publikum hepper på deres land, og grænsevagterne bruger kroppen
til at udvise koreograferet afsky.
Det er chauvinisme på den overdrevne og farverige måde.
Pakistanerne viser, hvor vred man kan blive uden at slås.
Når flaget tages ned, begynder publikum på slagsange.
Nationalfølelser flammer op over den truende tommelfingeropvisning.
Nu sker det. Vagterne med vifter på turbanen som rejste børster
måler længden på rebet op.
De skal ramme helt rigtigt, så det sekulære Indiens trikolore
og det muslimske Pakistans halvmåne hejses samtidigt.
Trods den stridbare opvisning samarbejder man
for at det skal gå som smurt.
Det ender med en elegant kvadrille af trampende soldater
korte håndtryk, og grænsen mellem Indien og Pakistan lukkes igen.
Så er det klaret.
Næste morgen er masserne erstattet af en flok bærere.
Hele 22, der tjener en dagløn for at bære vores bagage til grænsen.
Her modtages de af 22 lige så heldige indiske bærere.
En pakistansk vagt sikrer, at der ikke foregår illegal indvandring.
Fra et land, hvor ingen folkevalgt regering har siddet tiden ud
til et andet, hvor en mia. mennesker går til valgurnerne.
Amritsar er en sikhisk by.
Jeg kendte lidt til sikhernes turbaner og uklippede hår.
Sikherne virker afslappede, men templet kræver korrekt påklædning.
Jeg må dække hovedet til og lægge sko og strømper.
Jeg skal vaske hænder, lægge tobak og rusmidler væk
og gå gennem et bassin.
De 20 mio. sikher i Indien udgør to procent af befolkningen.
De tror på en gud for alle, uden hierarki eller præsteskab
idoler eller ikoner til at komme imellem.
Det lyder beskedent, man da jeg ser den forgyldte helligdom Haramandir
er "beskeden" ikke det første ord, jeg tænker på.
Templet er dækket af 500 kg guld og indgår i et enormt kompleks.
I køkkenet tilbereder frivillige et gratis måltid mad.
Chapati, dhal, pickles og vand. Døgnet rundt, syv dage om ugen.
Her bager man chapati.
Her er dhalkarrene. Hver dag knokles der
med at lave tusindvis af kilo linsegryde i de enorme kedler.
Jeg smagte sammen med en ung sikh, Onkar Singh.
De tilbyder altså et gratis måltid til hvem som helst?
Ja. Det må være et kæmpe foretagende.
Hvor mange måltider serveres der om dagen?
Dette køkken er åbent døgnet rundt for alle.
Hver dag kommer der op til 50.000 mennesker og spiser.
Er det fattige mennesker, som ikke har råd til mad
eller tvhold som os?
Det er grundlæggende for alle sikhtempler.
Alle skal først gå til køkkenet.
Guru Amar Das, som startede traditionen, sagde:
"Hvis I vil møde mig, så gå først til køkkenet."
Hvis nogen er selviske eller hovmodige
så lærer man her noget om lighed.
Det er tanken. Uanset klasse og religion.
Det er næsten vigtigere for en, som er rig at komme her
og spise med alle andre.
Selv kong Akbar kom og sad blandt alle andre.
Svaret på dit spørgsmål er, at såvel fattige som rige
kommer her og spiser og priser Gud.
På lørdage og søndage kommer der enorme mængder.
Omkring 100.000 mennesker. 100.000?
Stueetagen og første sal er fulde af troende.
De begynder på fortovet. Der sidder folk og spiser.
De lyder i templet 16 timer om dagen.
Bogen tager to dage at messe. Så begynder man forfra.
Hvis man vil overnatte, er der et hotel.
Hov. Her er travlt. Hvor mange mennesker er her plads til?
Omkring 25.000 mennesker. På en gang?
25.000 mennesker. Er det ikke...? Gigantisk.
Tak. Nå, der er badeværelset.
Effektivt.
Et brusebad til små mennesker.
Alt, hvad man skal bruge. Jacuzzi?
Jeg laver bare en selv. Tak.
Det er et helt palads. Mange tak.
Ikke så værst.
Ingen divan, men hvor kan man ellers få et badeværelse
og to enorme senge for 65 pence pr. nat?
Klokken er 22, og der er uro i templet efter en dag med andagt.
En mand renser luften over den hellige bog, da den bæres ind
og lægges på en bærestol.
Bogen anses for at være den elvte og sidste guru i sikhisme.
Den skal føres over broen og bogstaveligt talt lægges i seng.
Dørene lukkes og låses.
Bogen ligger under tæppet, indtil den bliver taget op klokken 2.30
og begynder en ny dag i det Gyldne Tempel.
Vi er på Kalka station, hvorfra Himalayan Queen kører.
Det er toget, som skal føre mig til Shimla, tidligere Simla.
Skolerne har ferie, og toget er propfyldt.
Rejsen er kun 92 kilometer lang, men vi stiger 2.100 meter.
Jeg bliver ledsaget af historikeren Raaja Bhasin.
Det er vist godt, for jeg kan ikke finde min plads.
Der står det. Det må være mig.
Medmindre der er en anden "Michael P". Og der er "Bhasin".
Der er ingen spisevogn, men en gavmild medpassager har mad med.
Mange tak. Hvor dejligt. Hvad er det?
Puri. Det er lavet af hvedemel.
Og det der er kartofler med indiske krydderier.
Er det familiens madkurv? Ja, vi har ferie.
Hvorfor valgte I Shimla? Det er tæt på, hvor vi bor.
Hvor kommer du fra? Delhi.
Har du så været tidligt oppe? Jeg stod op kl. 4 og lavede mad.
Kl. 6 tog vi af sted. Jeg lavede det der.
Kl. 7.40 steg vi på toget.
Er der tryk på i Delhi? Ja, meget.
Hvor arbejder du? I forsvarsministeriet.
Er det hemmeligt?
I køber vel britiske våben, kan man håbe.
Under briternes styre var Shimla hovedkvarter om sommeren.
Inden jernbanen kom, måtte alt fragtes herop på hest eller æsel.
Simla er nu provinshovedstaden Shimla. Arven efter imperiet ses.
Vicekongens palads dominerer med sin victorianske selvsikkerhed.
En femtedel af verden blev regeret fra det rum.
Det Britiske Imperium dengang. Ja. Det var vicekongens kontor.
I otte af årets måneder var Simla sommerhovedstad, men reelt set
var den hovedstad, og regeringen holdt til her en stor del af året.
Fra martsapril til oktobernovember.
Hvad mente en ydmyg mand som Gandhi om sådan et sted?
Han brød sig ikke om det. Alle andre ankom i rickshawer
trukket af to mænd og skubbet af to mænd. Gandhi gik hertil.
Nehru rejste altid til hest.
Trods 60 års selvstændighed føles Shimla som Indiens Tunbridge Wells.
Hvad er det her? Det er The Ridge.
Byen største åbne plads. Vi går langs et naturligt vandskel.
Her løber vandet ud i den Bengalske Bugt og der i det Arabiske Hav.
Valgte de mon pladsen efter det? Det er muligt.
For at dele Indien. Eller sidde overskrævs på det.
Det var i al fald en påtvingelse.
Det gamle Gaiety Theatre bliver vedligeholdt af hæren
som bruger det som forsamlingshus og til forestillinger.
Så er vi på scenen. Hvilken perle af et teater.
Det er smukt. Nogen har kaldt Shimla det indiske Cheltenham.
Det her understreger det. Ja. Indien blev låst ude.
Var her nogen berømtheder? Ja.
Ikke som forbindes med teater, men BadenPowell var her.
Fra spejderbevægelsen? På de skrå brædder?
Han optrådte her, før han deltog i den anden Boerkrig. Kipling.
Hvad opførte man, og hvor kom skuespillerne fra?
Det var mest salonkomedier, nogle gange en musical.
På scenen stod statsansatte, som brugte deres tid på skuespil.
Hvornår begynder forestillingen? 18.30.
Så går vi. Selvom de nok hellere vil se på os.
Et stykke af Michael Frayn bliver opført og set af folk fra hæren.
Før vi begynder, har vi en overraskelse.
Lad mig præsentere mr Michael Palin. Kom frem, mr Michael Palin.
Tak. Mange tak.
Jeg håber, I vil bære over med mig et øjeblik.
Jeg hedder Michael Palin og filmer en rejse gennem Himalaya for BBC.
Vi kunne ikke tage til Himalaya uden at besøge Indien
og ikke til Indien uden at besøge Shimla og dette smukke teater.
Det er skønt at stå i et teater, som mange byer ville misunde.
God fornøjelse. Nu er de fleste her fra hæren, så: Højre om! Grin!
Der er en vis ironi i at rejse 13.000 km til Indien
og se en komedie, der udspiller sig i Surrey.
Undskyld, var det dit hoved? Kan jeg gøre noget, Jo?
Nej, jeg rydder bare op.
Du kan bare... gå ud i køkkenet og slappe af.
Der er så ensomt derude. Ingen at tale med.
Skuespillerne på scenen samarbejder tæt med dem uden for scenen.
Det nytter ikke at se sådan på mig, Barney. Det er ikke sjovt.
Bliv der, og kom ikke ud, før jeg siger til.
Da tæppet går ned, er den, der høster det største bifald
mrs Vijaylakshmi Sood, suffløsen.
Og vores gæst, mr Michael Plain.
Næste morgen rejser Michael Plain til et ikke så muntert sted.
En slagmark siden uafhængigheden og stadig en krudttønde: Kashmir.
60.000 er blevet dræbt i de sidste 15 år.
En bombe nordpå har netop dræbt 33 personer.
Årsagen ligger 60 år tilbage i tiden.
Ved delingen i 1947 var Kashmir en vasalstat.
som frit måtte vælge at tilhøre enten Indien eller Pakistan.
Maharajaen valgte Indien, men Kashmir var 80 procent muslimsk.
I Kashmir ligger himmel og helvede tæt på hinanden.
Når jeg sejler på Dalsøen som en anden Kleopatra, føler jeg ro.
Men i Srinagar inde på land fortsætter en modbydelig krig.
Briterne elskede Dal. De måtte ikke eje land, så de byggede husbåde.
De fleste er hoteller nu. Jeg skal bo hos Ghulam Butt
som ejer Clermont Houseboats, som var søens mest eftertragtede.
Du må være mr Butt. Du har haft mange besøgende her.
De har alle boet her. Selv George Harrison.
Han var her med Ravi Shankar. Hvilket år var det?
Det var i 1966.
En aften holdt vi stor fest med musikerne på græsplænen.
Der er Joan Fontaine, den berømte amerikanske filmstjerne.
Nelson Rockefeller.
Mr Butts galleri er imponerende. Fjorten ambassadører har boet her.
Men det stopper i 1980erne. Ansigterne er fra en tryggere tid.
Her er en af astronauterne, der var på månen. Neil Armstrong.
Er det Neil Armstrong? Ja, han var her.
Kom de for at få lidt fred og ro? De holdt ferie på husbådene.
De nød søen og min have. Den vil jeg gerne se.
Jeg skal vise dig gæstebogen, som de har skrevet i.
Kommer folk her stadig? Nu er det mest journalister.
Siden 1990erne, som du ved... Der er store uroligheder.
Siden 1990erne har der været problemer.
Pakistan og Indien har satset højt i Kashmir.
Når man ser ud over søen, er det svært at tro
at atomkrigstrusler i 2001 bragte dette paradis tæt på ødelæggelse.
Den totale konflikt blev undgået, men kampen om Kashmir fortsætter.
Kort før vi kom, blev dette hotel ryddet med mortergranater
i jagten på to mistænkte militante, pakistanske støtter.
Krigsofre ligger begravet på talrige gravpladser i hele Kashmir.
Denne er muslimsk, og ofrene kaldes martyrer.
Nogle valgte kampen. Moren og barnet, som passerede hotellet
havde ikke noget valg.
Det føles som et besat land.
Turismen, som var Kashmirs største indtægtskilde, er hårdt ramt.
Da regeringer har advaret mod at rejse dertil, er interessen dalet.
Højt oppe i Himalaya nær Dharamsala ligger McLeod Ganj.
Det er et ubestemmeligt sted, men meget besøgt af rygsækrejsende.
Parallelt med fattigdommen findes en økonomi for rige vesterlændinge.
Årsagen er religion. Ikke hinduisme eller islam, men buddhisme.
Ti år efter Kinas invasion
flygtede Dalai Lama fra Tibet for at undgå døden eller fængsel.
Premierminister Nehru løb risikoen og gav ham asyl trods Kinas vrede.
Nu bor den tibetanske buddhistleder her, omgivet af tilhængere.
Disse indiske landsbyer er kendt som "Lille Lhasa".
I dette kloster hænger bønneflag over stupaer i guld og hvidt.
Røg fra ene og ceder søger op mod guderne
og bønnehjul sender gode tanker ud i verden.
Buddhismen er imødekommende, og jeg må gerne deltage
i en ceremoni hvis formål er mig et mysterium.
Som alle andre kaster jeg en håndfuld tsampa, ristet bygmel.
Og som alle andre får jeg det bedre.
Unge tibetanere som Thupten Tsewang har aldrig set deres fædreland.
Dine forældre måtte forlade Tibet, formoder jeg?
Ja. De kom til Indien i 1960erne.
De var i en gruppe. Tror du, I kan vende tilbage?
Nej. Jeg ville gerne.
Men det er svært lige nu. Der er forskellige procedurer.
Den tibetanske diaspora er kendt. Interessen for skulpturer af metal
gør arbejdet lønsomt og oplysende.
At være metalskulptør er krævende. Læretiden er tolv år.
Ikke kun håndværk skal holdes i live. Børn lærer sange og danse
næsten så snart de kan gå.
Virksomheden startede for ni år siden.
Tanken er at lære små børn deres kulturs sange og danse.
Ellers forsvinder de. Vi påvirkes af hindisange og Hollywoodsange.
Bliver sangene glemt? Børnene hører dem jo ikke ellers.
Derfor organiserer vi dette. I dag hylder vi Gandhi.
Det er Gandhis fødselsdag. Kan børnene lide musikken?
De kan godt trækkes væk fra Hollywood?
Man kan se, at de har det sjovt.
Omverdenens sympati er vigtig for tibetanerne.
Derfor har man blandt andet et astrologicenter.
Her får man alt at vide om tidligere og fremtidige liv.
Jeg har sendt dem mine fødselsdata og er kommet for at få resultatet.
Denne vej, mr Palin.
Min astrolog hedder Phurbu Tsering.
Det er altså mit horoskop, som blandt andet viser
hvad jeg reinkarneres som, og hvad jeg har været.
Jeg ryster. Jeg har ikke fået noget at vide i forvejen.
Her står meget. Lad os se på det.
Her står det vigtige.
Der er meget.
Her står det. "Du har nok været elefant i dit tidligere liv."
Jeg har altid behandlet elefanter godt.
Jeg blev engang angrebet af en elefant. Den ville nok sige hej.
"Du bliver genfødt som datter i en rig familie i Vesten."
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. Det er vel godt nok.
Jeg formoder, at I må give folk triste nyheder indimellem?
Dette er baseret på fødselsdatoen
som tilhører personen. Det er et kort over hele livet.
Han eller hun kan genfødes som noget dårligt.
Men det ligger ikke fast. Man kan selv ændre på det.
Gennem åndelighed og hårdt arbejde.
Så hvis jeg skulle fødes som en slags myg...
Så kan jeg ændre på det? Du har selv ansvaret.
Jeg er egentlig modstander og tror ikke, at noget er forudbestemt.
Jeg ser det sådan, at min frie vilje kan påvirke mit livsforløb.
Sådan er jeg opdraget. Du siger altså, at man kan styre sit liv.
Men jeg var en elefant. Det bliver der aldrig ændret på.
Det ligger fast. Du var elefant i et tidligere liv.
Ved du, hvad du var i et tidligere liv?
Jeg kender ikke min fødselsdag. Gør du ikke?
Mine forældre har ingen dokumenter.
Kineserne invaderede vores land.
De fleste på min alder... Dokumenterne blev ødelagt.
Forældrene måtte flygte fra Tibet.
Jeg blev faktisk født i en vejkant.
Mange på min alder er født i en vejkant.
Lille Lhasas midtpunkt og leder af Tibets eksilregering
er denne bondesøn. Hans Hellighed den 14. Dalai Lama.
I en alder af to år beviste han gennem et antal prøver
at han var reinkarnationen af den 13. Dalai Lama.
Når han dør, bliver han genfødt som den 15. Dalai Lama.
Morgenbønnen er åben for mennesker fra hele verden.
Den 68årige Dalai Lama virker glad for at se dem.
Han flankeres af vagter i grå jakkesæt.
Jeg har fået audiens hos ham, men han skal først møde 700 andre.
En kø med pilgrimme og fans glider effektivt op ad indkørslen
og forbi altanen på hans bungalow.
Til gengæld for deres tålmodighed får de et håndtryk, øjenkontakt
og et helligt bånd, der er velsignet af ham.
Han hilser først på vesterlændinge, så på nepalesere og tibetanere.
Kun de får velsignede urtetabletter mod hoste og forkølelser.
Folk fra Vesten er noget blaserte, men tibetanerne har stor ærefrygt.
Så møder han flygtninge fra Tibet.
For ikke at bringe dem i fare, filmer vi dem bagfra.
Han beroliger dem ved at spørge til rejsen.
Hvordan fik de penge med over grænsen? Slugte de dem?
Han spørger, om de rejser tilbage.
Hvis han skal tilbage, skal det ikke være til et feudalsystem.
Hans budskab er modernisering.
Pludselig var det vores tur.
Deres Hellighed. Mange tak.
Tak, fordi De vil tale med os. De har ganske travlt.
Jeg genkender dit ansigt fra BBC.
Jeg genkender også Deres ansigt. Ser De tit BBC?
Næsten hver dag. Jaså?
Jeg stoler mere på dem.
De har gode dokumentarprogrammer. Dine for eksempel.
Når du besøger steder. Jeg ville ønske, jeg kunne tage med
se en masse steder og møde mennesker.
I løbet af næste måned skal vi til Tibet.
Men De vil nok ikke følge med.
Jeg har et spørgsmål. Jeg besøgte den astrologiske afdeling.
De lavede mit horoskop. I mit tidligere liv var jeg en elefant.
I mit næste liv bliver jeg datteren i en rig, vestlig familie.
Hvad er bedst, tror De?
Hvordan kan en elefant ende med at få sit eget tvprogram?
Fordi en elefant også er nysgerrig efter viden.
Snabelen skal undersøge alt.
Men elefanter glemmer aldrig. Jeg glemmer alt for meget.
Vi skal som sagt til Tibet. Det bliver meget spændende.
Hvilke forhold tror De, vi kommer til at støde på?
Hvordan er Tibet nu? Man hører om en fornyet interesse for buddhisme.
Får vi det at se? Er det den ægte vare?
Du skal dertil, så det må du næsten vurdere selv.
Jeg er uden for Tibet, ikke i Tibet.
Men som tibetaner vil jeg byde dig velkommen
til mit gamle land.
De er den mest berejste Dalai Lama.
De har et hektisk skema. Hvorfor synes De, det er vigtigt at rejse?
Siden barndommen har jeg været nysgerrig efter at vide mere
om andre mennesker og kulturer.
Som buddhistmunk ønsker jeg at lære mere
om andre religioner.
Med sådan et hektisk liv, hvordan holder De Dem så i form?
For det første har jeg fået en udmærket krop af mine forældre.
Jeg fik dog noget med øjet for et par dage siden.
Øjenlåget ryster lidt. Jeg har aldrig set Dem uden briller før.
Ser jeg lille ud? Lidt udvisket?
Min daglige rutine...
Jeg er som regel... Hvad hedder det?
Stabil. Disciplineret.
Morgenmad, frokost. Ingen middag som buddhistmunk.
Et lille måltid. Og søvn.
Jeg har fastlagte rutiner, bortset fra når jeg rejser, især i USA.
Der er mere end tolv timers tidsforskel.
Jetlag.
Jeg kom tilbage fra USA for en uge siden.
Søvnen er ikke noget problem, men maven er på amerikansk tid.
Stadigvæk.
Jeg går normalt på toilettet om morgenen, nu er det om aftenen.
Det er tidsforskellen. Det er meget kompliceret.
Jeg ved, De har meget travlt. Mange tak.
Jeg har en masse spørgsmål, men folk venter på at komme til.
Næste dag rejser Dalai Lama. Folk prøver at få et glimt af ham.
Han ser nok sig selv som en simpel munk, men for tibetanere
er han gudekongen. De vil nok ikke dele ham med resten af verden
men de tager afsked med respekt
når han tager ud for at holde Tibets flamme tændt.
Næste gang: Jeg flyver op i bjergene-
-og ser Gurkhaerne blive rekruteret.
Jeg giver servitricerne for mange drikkepenge-
-og sætter mig selv på prøve på Annapurna.
Jeg skal se templerne og ligbålene i Kathmandu-
-og spille hasard med licensbetalernes penge.
Jeg skal møde verdens højeste nonner...
Og spise søndagsfrokost på Everest.
Himalaya - Et flot eventyr!
Marianne H. Andersen www.broadcasttext.com